Kaks välipostikirja 1941. aastast ...
Postitatud: P Jaan 03, 2010 12:47 pm
Kirjad on saatnud Herbert Pooman oma õele Alice Poomanile. Herbert oli leitnandi aukraadis ja teenis 389. jalaväerügemendi III pataljoni 15. kompanii juures eesti vabatahtliku rühmaülemana. 1944. aastal oli ta Bad Tölzi ohvitseride koolis kursustel. 1946 kuni 1948 oli Vasalemma vangilaagris ja peale seda kuni ~1955 Venemaal vangilaagris.
Siin on 2 tema kirja, mis ta on saatnud 1941. aastal ja annavad natuke edasi tolleaegset suhtumist.
5. septembril 1941. a.
Kallis õde!
Kirjutan täna korraga Sulle ja mammale – võibolla Sa pead ehk nüüd kooli juures olema. Minu tervis on hästi korras, süüa ja puhata saame hästi. Eks Sa näed, kui saad, katsu vahetevahel mammile ka seltsiks olla, kuid ära aga jalgrattaga seda vahet sõitma hakka. Kui saad kuidagi minu pruuni pintsaku Raplas üles leida, oleks tore küll. See jäi esimese Rapla lahingu järele Kohtumaja ruumi. Peale selle muud asjad ühes seljakotiga jäid Alu metskülasse, Soome naisevend teab küll (Soome naine oli vist kord Alu koolis keetjaks). Kindlasti oled juba kuulnud, et Valmar Villandi langes Kiisa lahingus. Väga kahju temast, ta oli väga tubli poiss!
Kui kord linna lähed, eks kuula siis järele, kas need raamatud, mis köitmisele jäid kui ma jooksu jäin on ära toodud või mitte. Eks küsi mutti käest – ma kirjutasin talle lähemalt.
Erilisi uudisi mul ei ole, kõik on hästi praegu. Palju tervitusi ja kõike head! Ma ei usu, et ma langen, aga kui see juhtub ja olukord võimaldab, eks katsu siis mind ümber matta Rahumäele. Mammale ära sellest esialgu midagi räägi. Mul on tunne, et ma ei lange. Palju tervist ja õnne! Ela hästi!
Härbs
Minu aadress
Herbert Pooman
Feldpost 02330-C
Teine kiri.
Kallis Lisse.
Ma ei saanudki Venemaale minna – sakslased olid juba üle läinud ja komandantuur Narvas nõudis kirjalikku tõendust, et kompaniiülem mind vastu võtab. Nii pidin tagasi tulema. Mamma on terve ja käib tööl, juba järgmiseks päevaks oli valu üle läinud. Midagi erilist kirjutada ei ole, sinu kaardi saime kätte.
Ela siis hästi ja ole terve.
Tervisi meie poolt.
Härbs
Tallinn, 5. novembril 1941.
Võibolla ma lähen varsti siiski.
Härbs
Siin on 2 tema kirja, mis ta on saatnud 1941. aastal ja annavad natuke edasi tolleaegset suhtumist.
5. septembril 1941. a.
Kallis õde!
Kirjutan täna korraga Sulle ja mammale – võibolla Sa pead ehk nüüd kooli juures olema. Minu tervis on hästi korras, süüa ja puhata saame hästi. Eks Sa näed, kui saad, katsu vahetevahel mammile ka seltsiks olla, kuid ära aga jalgrattaga seda vahet sõitma hakka. Kui saad kuidagi minu pruuni pintsaku Raplas üles leida, oleks tore küll. See jäi esimese Rapla lahingu järele Kohtumaja ruumi. Peale selle muud asjad ühes seljakotiga jäid Alu metskülasse, Soome naisevend teab küll (Soome naine oli vist kord Alu koolis keetjaks). Kindlasti oled juba kuulnud, et Valmar Villandi langes Kiisa lahingus. Väga kahju temast, ta oli väga tubli poiss!
Kui kord linna lähed, eks kuula siis järele, kas need raamatud, mis köitmisele jäid kui ma jooksu jäin on ära toodud või mitte. Eks küsi mutti käest – ma kirjutasin talle lähemalt.
Erilisi uudisi mul ei ole, kõik on hästi praegu. Palju tervitusi ja kõike head! Ma ei usu, et ma langen, aga kui see juhtub ja olukord võimaldab, eks katsu siis mind ümber matta Rahumäele. Mammale ära sellest esialgu midagi räägi. Mul on tunne, et ma ei lange. Palju tervist ja õnne! Ela hästi!
Härbs
Minu aadress
Herbert Pooman
Feldpost 02330-C
Teine kiri.
Kallis Lisse.
Ma ei saanudki Venemaale minna – sakslased olid juba üle läinud ja komandantuur Narvas nõudis kirjalikku tõendust, et kompaniiülem mind vastu võtab. Nii pidin tagasi tulema. Mamma on terve ja käib tööl, juba järgmiseks päevaks oli valu üle läinud. Midagi erilist kirjutada ei ole, sinu kaardi saime kätte.
Ela siis hästi ja ole terve.
Tervisi meie poolt.
Härbs
Tallinn, 5. novembril 1941.
Võibolla ma lähen varsti siiski.
Härbs