Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Töö moodsate tankitõrjesuurtükkide soetamiseks algas Eestis 1934. aastal ehk varem kui mitmel pool mujal. 1935. aasta veebruariks kogus kaitseministeerium täpsemat teavet ja pakkumisi tosinkonna tankitõrjeks sobiva relva kohta kümnest riigist. Esialgne pilt oli üsna kirju. Parema selguse saamiseks moodustatud komisjon käis Nikolai Reegi juhtimisel 1935. aasta juunis Saksamaal, Austrias, Šveitsis, Prantsusmaal, Rootsis ja Poolas ning tutvus lähemalt nii moodsate tanki- kui õhutõrjerelvadega.
1935. aasta juulis demonstreerisid Šveitsi firma Solothurn esindajad Eestis oma 20 mm poolautomaatset tankitõrjepüssi ning proovilaskmisel Valdeku laskeväljal jättis see relv eestlastele väga hea mulje. Nähtu ja muu teabe analüüsi põhjal jäid sõelale neli moodsat relva: Saksa Rheinmetalli 37 mm L/50, Austria Böhleri 47 mm, Rootsi Boforsi 37 mm L/45 kahur ning Šveitsi Solothurn 20 mm tankitõrjepüss. Nikolai Reegi ettepanekuga osta esialgu neli Austria 47 mm suurtükki ning neli Šveitsi 20 mm püssi olid päri ka Johan Laidoner ja teised kaitseväe juhid ning märtsis-juunis 1936. aastal sai Eesti kaitsevägi oma esimesed moodsad tankitõrjerelvad kätte. Selle relvaliigi uudsust ja mõningat tehnilist ning taktikalist määratlematust arvestades ei olnud teabekogumise algusest kuni esimese relvaostu teostumiseni kulunud poolteist aastat sugugi liiga pikk aeg. 1936. aastal algas ka Eesti tankitõrje arendamine praktikas.
1936. aasta lõpus vallandus elav arutelu standardtankitõrjekahuri valiku üle. Kaitseministeerium ja kaitseväe juhid Laidoner, Lill, Rotberg, Soots ja Soodla kaldusid Saksa Rheinmetalli 37 mm relva poole või kõhklesid, kaitsevägede staabi ülem Reek ja juhtivad relvaspetsialistid, suurtükiväeinspektor Kauler, Siir, Ernst Tiivel ja mõned teised pooldasid aga rohkem Austria 47 mm Böhleri kahurit. Küll aga olid kõik ühel meelel, et valida tuleb nende kahe vahel. Kaitseministeeriumi nõukogu otsustas lõpliku selguse saamiseks osta võrdlemiseks ka neli Rheinmetalli 37 mm suurtükki, mis 1937. aasta aprillis ära telliti.
Kummagi relva eelised ei kaalunud teise omi üheselt üles. Saksa 37 mm kahuri mürsu soomuseläbivus oli lähemal, umbes kuni 500 meetrini, suurem. Sel relval oli autoveoks mõeldud vastupidav ehitus, tugev kilp ja hea sihik kiirete märkide tabamiseks. Usaldusväärsust lisas asjaolu, et sellele lähedane mudel oli valitud ka Wehrmacht'i standardrelvaks. Austria 47 mm relv aga sobis tänu raskemale mürsule ka kergeks jalaväe saatesuurtükiks. Samas oli Böhleri kahur märksa kallim ja selle ülikerge konstruktsioon mõningail hinnanguil nõrgavõitu. Kaitseväe juhtkond tähtsustaski rohkem Saksa suurtüki odavust, spetsialistid aga Austria relva suuremat sobivust ka jalaväe tõrjumiseks.
Lõpuks jäi peale suurema sõnaõigusega pool. 1937. aasta novembris otsustas sõjaministeeriumi nõukogu tellida Rheinmetallilt järgmised 40 suurtükki ning aprilliks 1939 oli Eesti sõjaväel olemas 44 Saksa ja 4 Austria 47 mm tankitõrjekahurit. Järgmiste tellimusteni enam ei jõutud.
Fotodel on näha Saksa päritolu Rheinmetall 37 mm tankitõrjekahurid, milliseid 1939. aasta aprilliks oli Eesti sõjaväel 44 relva. Info: Sõja ja rahu vahel I köide, 2004
1935. aasta juulis demonstreerisid Šveitsi firma Solothurn esindajad Eestis oma 20 mm poolautomaatset tankitõrjepüssi ning proovilaskmisel Valdeku laskeväljal jättis see relv eestlastele väga hea mulje. Nähtu ja muu teabe analüüsi põhjal jäid sõelale neli moodsat relva: Saksa Rheinmetalli 37 mm L/50, Austria Böhleri 47 mm, Rootsi Boforsi 37 mm L/45 kahur ning Šveitsi Solothurn 20 mm tankitõrjepüss. Nikolai Reegi ettepanekuga osta esialgu neli Austria 47 mm suurtükki ning neli Šveitsi 20 mm püssi olid päri ka Johan Laidoner ja teised kaitseväe juhid ning märtsis-juunis 1936. aastal sai Eesti kaitsevägi oma esimesed moodsad tankitõrjerelvad kätte. Selle relvaliigi uudsust ja mõningat tehnilist ning taktikalist määratlematust arvestades ei olnud teabekogumise algusest kuni esimese relvaostu teostumiseni kulunud poolteist aastat sugugi liiga pikk aeg. 1936. aastal algas ka Eesti tankitõrje arendamine praktikas.
1936. aasta lõpus vallandus elav arutelu standardtankitõrjekahuri valiku üle. Kaitseministeerium ja kaitseväe juhid Laidoner, Lill, Rotberg, Soots ja Soodla kaldusid Saksa Rheinmetalli 37 mm relva poole või kõhklesid, kaitsevägede staabi ülem Reek ja juhtivad relvaspetsialistid, suurtükiväeinspektor Kauler, Siir, Ernst Tiivel ja mõned teised pooldasid aga rohkem Austria 47 mm Böhleri kahurit. Küll aga olid kõik ühel meelel, et valida tuleb nende kahe vahel. Kaitseministeeriumi nõukogu otsustas lõpliku selguse saamiseks osta võrdlemiseks ka neli Rheinmetalli 37 mm suurtükki, mis 1937. aasta aprillis ära telliti.
Kummagi relva eelised ei kaalunud teise omi üheselt üles. Saksa 37 mm kahuri mürsu soomuseläbivus oli lähemal, umbes kuni 500 meetrini, suurem. Sel relval oli autoveoks mõeldud vastupidav ehitus, tugev kilp ja hea sihik kiirete märkide tabamiseks. Usaldusväärsust lisas asjaolu, et sellele lähedane mudel oli valitud ka Wehrmacht'i standardrelvaks. Austria 47 mm relv aga sobis tänu raskemale mürsule ka kergeks jalaväe saatesuurtükiks. Samas oli Böhleri kahur märksa kallim ja selle ülikerge konstruktsioon mõningail hinnanguil nõrgavõitu. Kaitseväe juhtkond tähtsustaski rohkem Saksa suurtüki odavust, spetsialistid aga Austria relva suuremat sobivust ka jalaväe tõrjumiseks.
Lõpuks jäi peale suurema sõnaõigusega pool. 1937. aasta novembris otsustas sõjaministeeriumi nõukogu tellida Rheinmetallilt järgmised 40 suurtükki ning aprilliks 1939 oli Eesti sõjaväel olemas 44 Saksa ja 4 Austria 47 mm tankitõrjekahurit. Järgmiste tellimusteni enam ei jõutud.
Fotodel on näha Saksa päritolu Rheinmetall 37 mm tankitõrjekahurid, milliseid 1939. aasta aprilliks oli Eesti sõjaväel 44 relva. Info: Sõja ja rahu vahel I köide, 2004
foorum.rindeleht.ee
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Austria päritolu 47 mm Böhleri tankitõrjesuurtükk, milliseid EW kaitsevägi sai 1936. aasta kevadel neli relva.
Järgnevate aastate jooksul enne Teise maailmasõja puhkemist neid rohkem juurde ei ostetud ja need neli relva jäidki ainukesteks, mis EW sõjaväel olid kasutada.
Pilt on võetud oksjoniportaalist osta.ee.
Järgnevate aastate jooksul enne Teise maailmasõja puhkemist neid rohkem juurde ei ostetud ja need neli relva jäidki ainukesteks, mis EW sõjaväel olid kasutada.
Pilt on võetud oksjoniportaalist osta.ee.
foorum.rindeleht.ee
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Militaar.netist Georg Kogeli albumi teemas on ka mõned pildid.
Böhleri kahurist
![Pilt](http://www.militaar.net/phpBB2/images/foto68.JPG)
![Pilt](http://www.militaar.net/phpBB2/images/foto74.JPG)
![Pilt](http://www.militaar.net/phpBB2/images/foto76.JPG)
Solothurni tankitõrjepüssist
![Pilt](http://www.militaar.net/phpBB2/images/foto75.JPG)
![Pilt](http://www.militaar.net/phpBB2/images/foto77.JPG)
Böhleri kahurist
Solothurni tankitõrjepüssist
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Mis peenike lisaraud kahurite küljes põhiraua kohal on - kas märgi sisselaskmiseks?
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Vintpüssikaliibris toru sihtimisharjutusteks et päris laskemoona ja kahuritoru mitte kulutada.
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Üks üsna ürgse väljanägemisega tankitõrjekahur?
Foto on dateeritud 10.08.1934.
Foto on dateeritud 10.08.1934.
foorum.rindeleht.ee
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Selliste ürgsete rataste ja puuraamiga riistapuu ei ole ilmselt tankitõrjeks mõeldud, selle käraka loomise ajal polnud vist tanke olemaski...
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Keegi selle toru markeeringu oskab lahti seletada?
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
37 mm Vene 1915. a kasutusele võetud jalaväesuurtükk.
https://en.wikipedia.org/wiki/37_mm_trench_gun_M1915
"Eestil leidus kümneid Vabadussõjast pärit väikesekaliibrilisi kaponiiri-, laeva- jm. kahureid ning neist 15 ringis olid Vene päritolu 37 mm Rosenbergi alusel kaevikusuurtükid. Kuid jalaväes Rosenbergi kahureid 1920. aastatel eriti ei kasutatud, relvana arvel oli neid üldse 8, neist 7 seisid aprillis 1934 relvalaos (sh. ainult 2 olid korras) ja üks Sõjakoolis. Eestis kasvas huvi Rosenbergi kahurite kui tankivastaste relvade vastu 1935/36, mil loodi esimene tankitõrje-õppeüksus paari nimetatud kahuriga. Vanu 37 mm laorelvi hakati koostama ja korrastama, 1937. aastaks oli neist juba 8 kasutusel õppeotstarbel ja veel neli "laonurgast kokkukorjatut" ootas kordaseadmist. Ajakirjas "Sõdur" kirjeldati optimistlikult Rosenbergi kahuri võimekust ja 1935. a. suvel toimunud katselaskmisi, kus 800 m pealt õnnestus 15-18 km/h sõitva tankimudeli pihta tabada 2-3 lasku viiest. Artikli autori arvates oli 37 mm Rosenbergi alusel relv kergete soomusmasinate vastu tõhus kuni 1000 m peale.
Tegelikult muutsid lihtsad sihtimisvahendid, madal laskekiirus, sobimatus autoveoks ja eelkõige mürsu väike algkiirus ning energia nende tegeliku efektiivsuse tühiseks. 37 mm Rosenbergi kahurite mürsu ametlik algkiirus oli olenevalt mürsust 402-435 m/s ja Eestis 1932. aastal ballistikajaama poolt mõõdetud näitaja kulunud relvadel veel väiksem, 349-364 m/s. 37 mm Rosenbergi relva mürsu kineetiline energia rauast väljumisel oli 4-5 korda väiksem kui sama kaliibriga Rheinmetalli tankitõrjekahuri mürsul ning viimasel oli see nii väike alles 1200-1400 m kaugusel! Ka Soomes 1939 tankitõrjerelvana kirjas olnud 14 sarnast vana 37 mm kahurit näitasid vastupidiselt lootustele suutmatust Vene tanke hävitada. Isegi ideaalse täisnurga all tabades lõi Rosenbergi kahuri mürsk 200 m pealt läbi vaid kuni 10 mm soomust. Eesti sõjaväe juhtkond neile vanadele saaterelvadele erilist lootust ei pannud ja mais-juunis 1937 müüdi Hispaania kodusõtta ära 16 37 mm kahurit, nende seas ka kõik 12 Rosenbergi alusel relva."
"Eesti Tankitõrke 1940. aastani", Toe Nõmm. Laidoneri Muuseumi aastaraamat 2003.
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
foorum.rindeleht.ee
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
1936 märtsis jõudsid Eestisse 4 Solothurni 20 mm tankitõrjepüssi S18-100. Need meeldisid meie sõjaväelastele ja taheti tellida Šveitsist juurde 50 tk. Samas tekkis ka mõte, et miks neid mitte ise toota Arsenalis. 1937 andis selleks loa ka Kaitseministeeriumi Nõukogu. Tootmislitsentsi ostmisega muutunuks ettevõtmine aga rahaliselt kahjulikuks. Sellepärast otsustati tööd alustada ilma litsentsita ning asja salajas hoidmiseks kasutati dokumentides Arsenali püssi asemel väljendit "osade komplekt".
Tootmisjooniste, materjaliandmete jm. puudumise tõttu tuli see kõik ise välja töötada ja katsetada ning komplitseeritud toote juurutamisele kulus palju raha ja aega. Esimene, 1938. a kevadeks valminud Arsenali relv osutus väga heaks ning hinnati vähemalt võrdväärseks originaalpüssiga. Siin toodi relvastumiskiirus ohvriks omatoodangule. Isetegemisotsusega loodeti säästa mitusada tuhat krooni ning toetati kodumaist tööstust, kuid kaotati ajas aastaid. Teise maailmasõja alguseks oli Eestil ikka ainult viis sellist püssi, neist neli originaali ja üks järeletehtu. Kokku jõuti 1938-40 Arsenalilt tellida 70 püssi. Esimene seeriapartii, 10 relva, valmis alles 1940. a. alguseks ja järgmised 10 sama aasta suvel. Veel 13. septembril 1940 toimus järjekordse Arsenali tankitõrjepüssi sisselaskmine.
Refereeritud "Eesti Tankitõrke 1940. aastani", Toe Nõmm. Laidoneri Muuseumi aastaraamat 2003.
Sellel 1938. a pildil on minu hinnangul esimene Arsenalis toodetud tankitõrjepüss.
Tootmisjooniste, materjaliandmete jm. puudumise tõttu tuli see kõik ise välja töötada ja katsetada ning komplitseeritud toote juurutamisele kulus palju raha ja aega. Esimene, 1938. a kevadeks valminud Arsenali relv osutus väga heaks ning hinnati vähemalt võrdväärseks originaalpüssiga. Siin toodi relvastumiskiirus ohvriks omatoodangule. Isetegemisotsusega loodeti säästa mitusada tuhat krooni ning toetati kodumaist tööstust, kuid kaotati ajas aastaid. Teise maailmasõja alguseks oli Eestil ikka ainult viis sellist püssi, neist neli originaali ja üks järeletehtu. Kokku jõuti 1938-40 Arsenalilt tellida 70 püssi. Esimene seeriapartii, 10 relva, valmis alles 1940. a. alguseks ja järgmised 10 sama aasta suvel. Veel 13. septembril 1940 toimus järjekordse Arsenali tankitõrjepüssi sisselaskmine.
Refereeritud "Eesti Tankitõrke 1940. aastani", Toe Nõmm. Laidoneri Muuseumi aastaraamat 2003.
Sellel 1938. a pildil on minu hinnangul esimene Arsenalis toodetud tankitõrjepüss.
Re: Eesti sõjaväe moodsad tankitõrjerelvad
Väike märkus - vähemalt ühte Rosenbergi kahurit maha ei müüdud, sest see oli juba Sõjamuuseumis arvel. Tänapäeval on see kahur alles ja asub Ajaloomuuseumis Maarjamäel.
Siim Õismaa, siim.oismaa@esm.ee, Viimsi, Mõisa tee 1. Harjumaa.